- Dle, lăsati geamul. - Bine, bine, o clipă!
- Lăsati geamul jos. - Sunt orb.
Stati linistit. Nu miscati si spuneti-mi ce s-a întâmplat.
Sunt orb. Sunt orb.
E de parcă ceva îmi acoperă ochii. Nu am făcut nimic!
Probabil e ceva pe sistem nervos.
- A chemat cineva vreo ambulantă? - Vă rog, duceti-mă în apartamentul meu
- si sotia mea mă va putea ajuta. - Îl pot duce eu acasă.
- Sunteti sigur, dle? - Sigur, trebuie luat de pe stradă.
Dle, vă voi conduce pe celălalt loc.
Este doar un orb. Aveti grijă, nu poate vedea.
Cu calm, e orb.
Dă-mi mâna.
Fereste-ti capul. Usurel.
- Mă poti auzi, da? - Da.
Spune dacă ai nevoie de ceva si te voi duce imediat acasă.
Ai vreo întrebare?
De ce nu ne miscăm?
E rosu.
~ BLINDNESS ~ Adaptarea Bubuloimare
Detectez miscarea, de parcă ar fi particule...
care strălucesc într-o mare albă.
- De parcă as înota în lapte. - Serios?
Nu am mai auzit pe nimeni să descrie orbirea ca pe ceva alb.
Ar trebui să fie întunecată, să însemne absenta luminii.
Deci ăsta e un lucru bun.
- Asa cred. - Înseamnă că nu e vorba despre orbire.
S-a petrecut foarte repede, iar orbirea survine lent, nu-i asa?
Ai o problemă psihosomatică sau nervoasă.
Stai asa. Încolo trebuie să o luăm?
Ce-ar fi să cobori aici?
Bine. Mergi pe jos de aici.
E chiar în stânga ta. Chiar acolo.
Ajutor!
Ajutor.
Ajutor!
- Te-am prins eu. Esti bine? - Da.
Asta e casa ta? E drăgută. E orb, nu vede.
Pune mâinile pe...
Îti amintesti de scări, da?
La care etaj? Mă ocup eu de el.
- Paisprezece. - Ce probleme ai?
- Poftim? - Ce te preocupă?
- Nimic neobisnuit. - Alte simptome?
Nu. Viata mea e destul de linistită acum.
În lumea karatistilor e pace?
Asta e casa mea.
Dragă, am ajuns.
Multumesc pentru tot.
Frumoasă casă.
Sotia ta a decorat apartamentul?
Nu, ascultă, multumesc pentru tot. Acum sunt bine.
Vrei să rămân să am grijă de tine până revine sotia ta?
- Nu, nu, nu. - M-as simti mai bine.
- Sunt bine, multumesc. - Esti sigur?
- Sigur. - Vrei să rămân?
- Nu, multumesc, multumesc. - În regulă.
Multumesc.
Minunat!
Îmi place la nebunie...
Uită-te la asta...
Nu puteai să faci curat înainte să te culci?
Auzi?
Nu sunt servitoarea ta.
Sângerezi...
Esti bine?
Sunt orb.
Oftalmolog, oftalmolog...
Cunosti vreunul?
Să mergem la spital.
Nici gând. Vom astepta ore întregi.
Trebuie să te consulte un specialist.
Mai degrabă as muri decât să rămân asa.
Taci! Mă ametesti...
Îmi pare rău...
Dragă?
Si?
Si acum?
Vezi ceva? Nimic?
Nu văd nimic.
Fă un efort.
Unde îti sunt cheile de la masină?
Ia-o pe a mea. Poti veni să mă iei mai târziu.
Taxi.
Sigur ai căutat peste tot?
Sigur că da.
Nu e nimic în neregulă cu ochii mei.
Ce fel de om fură de la un orb?
Ar merita să orbească si el.
- Poti veni cu mine, dle. - Bine.
Scuză-mă, scuză-mă, dar astept de peste o oră cu un copil.
Îmi pare rău, doctorul are un pacient.
Da, dar aveam programare la ora sase si acum e deja sapte.
- Vă vom ajuta cât de curând. - Dar nu...
Dră, lăsati-l. E într-o stare mai gravă decât noi.
Nu aveti nimic la cristalin si nimic la retină.
- De parcă s-au stins luminile. - Nu, e mai mult ca si cum...
toate luminile ar fi aprinse.
Ochii dv. sunt nevătămati.
- Vezi, ti-am zis eu. - Dar nu văd nimic.
Dle, dacă e asa, trebuie să mai facem niste analize...
dar din păcate nu se poate astăzi.
Cum adică "dacă e asa"? Crezi că mint?
Nu, deloc. Dar trebuie să fiu sincer, niciodată...
- nu am mai văzut asa ceva. - Si?
Asta e o retetă?
Nu, scriu instructiuni pentru spital.
Stiu cum să ajung la spital, nu am nevoie de indicatii.
Nu sunt pentru voi, ci pentru cei de acolo, ca să stie ce să facă
atunci când va sosi sotul tău.
- Asta e tot? - Pentru moment, da.
Totul va fi bine, vom afla despre ce e vorba.
Nu putem face nimic în plus acum.
- Trebuie să semnati aici. - Bine.
Îmi cer scuze, nu dv., el.
Eu?
- Tichet de parcare? - Nu avem masină.
La naiba.
Ce faci?
Ce-a fost asta?
La naiba.
Uite ce vom face, îti amintesti de chestia asta, de "crab"?
Ok.
Mai întâi să facem o încercare.
- E mai bine cu asta sau cu cealaltă? - Cealaltă.
- Asta? - Da.
- Sigur? - Da.
Îti poti pune ochelarii.
Asta e pentru tine. Arată-i mamei tale. Ce băiat cuminte.
Te voi ruga să îti pui picături cel putin cinci zile.
- Si să continui să port ochelarii? - Vrei să îti recomand să îi porti?
Bine, îti recomand să porti ochelarii de soare...
dacă nu faci baie sau dormi.
Bine, voi încerca mâine.
Voiam să aflu părerea ta despre un caz bizar pe care l-am văzut astăzi.
Bine.
Pare să fie un caz de amauroză congenitală.
- E un fel de... - O, scuze.
- Vrei să auzi asta sau nu? - Da.
Doar că în cazul amaurozei vederea se întunecă...
dar în cazul lui totul s-a făcut alb.
- De unde stii ce a văzut? - Exact, nu stiu ce a văzut, dar cred
cred că trebuie să îl cred pe cuvânt, nu-i asa?
Poate fi ceva neurologic, ceva ce noi numim agnozie
însemnând incapacitatea de a recunoaste obiectele familiare.
- Agnozie? - Da.
Dacă cineva vede o furculită, o priveste
si-si spune: "Ce e chestia asta? Nu am mai văzut niciodată asa ceva".
Are legătură cu agnosticismul?
Ce?
Stii tu, "agnozie", "agnosticism"...
- Din punct de vedere etimologic? - Da, nu ai învătat latină?
- De fapt e un termen grecesc, dragă. - Pun pariu că are legătură
cu ignoranta, cu lipsa credintei.
Cuvântul acela are multe întelesuri.
Las-o baltă.
Mai vrei vin?
- Dar, dar tu sigur mai vrei? - Da.
- Mă duc să mă culc. - Bine.
Stai putin.
Ce voiam să te întreb? Ce voiam să spun?
- Referitor la cină? - Nu.
- Boli? - Nu.
- Ce pulover drăgut! - Multumesc. Nu te pot ajuta, dragule.
Noapte bună.
Îmi pare rău, sunt putin distras.
Stiu. Poti să pui ceasul să sune cu jumătate de oră mai devreme?
Trebuie să dau niste telefoane de dimineată.
Desigur. Noapte bună.
Noapte bună. Multumesc pentru prăjitură.
- Era tiramisu. - Da, tiramisu.
- Bună. - Ia te uită.
Este un mare secret.
De cine te ascunzi?
De idioti ca tine.
Te costă fix 11$.
Multumesc.
Taxi.
Bună! La hotelul Villiada, vă rog.
Am sosit la timp?
Da, mai ai douăzeci de minute.
- Bună. - Bună.
Tipul a zis că ai putea întârzia. Esti drăgută.
- Mă bucur să te cunosc. - Nu îmi pot scoate ochelarii.
- E vreo problemă? - Vorbesti serios?
- Recomandarea doctorului. - Serios?
Pot chema o altă fată.
La dracu'!
A fost intens.
Adică... foarte ciudat.
Încă văd totul în alb.
Sună la usă.
Asta fac.
- Vă pot ajuta? - Dnă, omul acesta sustine că e sotul dv.
- Nu poate vedea. - Nu îmi pasă ce a făcut!
- Puteti să vă întoarceti... - Deschide naibii usa!
- Nu-l cunosc pe bărbatul ăsta. - Uită de politist si dă-mi drumul!
Ajunge.
Multumesc mult! Multumesc!
Haide, să mergem, te voi ajuta.
- Asteaptă aici. Voi chema ajutoare. - Nu întelegi! Nu pot vedea!
Am nevoie de paznic la camera 1806, imediat!
- Bună. - Bună!
Ce s-a întâmplat?
Îti voi lua eu geanta.
Unde îti sunt hainele?
- Încet, va fi în regulă. - Nu mă împingeti!
- Totul va fi bine. - Taci naibii!
Unde mi-e rochia?
Trebuie să mă întorc acasă.
Te-ai trezit înainte să sune ceasul.
- Bună dimineata. - Mă îndoiesc că va fi asa de bună.
Ce s-a întâmplat?
Nu pot vedea.
- Ce? - Cumva, acel pacient...
- de ieri m-a infectat. - E imposibil. Lasă-mă să văd.
Nu văd absolut nimic. Nimeni nu orbeste din senin...
Nu, dar acum suntem cel putin doi.
Nu, nu, du-te!
M-ai atins... e contagios!
- Nu, nu, nu. - Îti spun eu, e contagios!
- E contagios. - Nu mă voi îmbolnăvi!
- Ce e în capul meu? - Linisteste-te, totul va fi bine.
Mi-am petrecut noaptea în acelasi pat cu tine!
Totul e în regulă, totul e în regulă.
- Cât e ceasul? - Aproape 08:30.
Să sunăm la spital.
Fără semne vizibile de traumă sau simptome, nu voi baricada străzile.
- Poftim. - Bine, pe curând. Nicio problemă.
Îmi pot asuma acest risc.
- Care este problema? - Un băiat, e orb.
Bună, amice. E în regulă. Totul va fi bine.
Să mă ajute cineva!
Nu pot vedea!
Ministerul Sănătătii.
E putin cam devreme. Puteti suna după ora 09:00.
Da, ora 09:00.
Bună dimineata. Dnă ministru, am primit niste telefoane ciudate astăzi.
Multumesc.
Doamne! A fost aici pe la ora 18:00 sau 18:30.
Îmi amintesc că sala de asteptare era aglomerată.
Îmi cer scuze, am si alte numere de contact.
Doriti să...
Dnă, trebuie să vă cerem să închideti cabinetul
si să ne însotiti cât de curând posibil.
Îmi puteti da acele dosare, vă rog?
- Pot sosi din clipă în clipă. - Stiu, de asta vreau să te relaxezi.
Mă voi ocupa eu de tot.
O să fie bine.
Dacă voi avea nevoie de ceva, le voi cere să te sune sau te voi suna chiar eu.
Nu ne pot tine despărtiti prea mult timp, nu-i asa?
- Esti bine? - Sunt chiar în spatele tău.
- Nu te îngrijora. - Nu-ti face probleme, mă ocup eu de tot.
Bună dimineata, dle.
Bună dimineata.
Aceasta este masina pentru transfer.
- Aveti telefon celular, dle? - Da.
- Puneti-l în pungă, vă rog. - De ce?
Multumesc. Pe aici.
Mă descurc, multumesc.
Multumesc.
Coborâti, dnă. Vă cer să...
- Nu, nu. - Am ordine stricte.
- Nu. - A fost infectat, bine?
Atunci trebuie să mă luati pentru că tocmai am orbit.
- Tocmai am orbit. - Bine. Cum doriti.
Iisuse!
Atentie, atentie, atentie.
Guvernul regretă că a fost obligat să exercite de maximă urgentă
ceea ce consideră a fi dreptul său legitim
de a apăra populatia cu orice pret.
Ne aflăm în stare de criză.
Suntem loviti de o epidemie de orbire cunoscută drept "orbirea albă".
Ne bazăm pe simtul civic si pe colaborarea tuturor
pentru a preveni noile infectări. Decizia de a-i trece în carantină
pe toti cei infectati nu s-a luat fără o cântărire atentă a situatiei.
Vă asigurăm că izolarea în care vă veti afla reprezintă,
mai presus de considerentele personale, un act de solidaritate
cu tot restul natiunii.
- Nu ti-ar veni să crezi unde ne-au adus. - Lasă-mă să ghicesc.
Vocea tipului ăstuia deja mă scoate din minti.
- Ai noroc că nu îl poti vedea. - E o înregistrare? Înfricosător.
Te face să te întrebi ce soi de idiot ar pune o înregistrare video
într-un complex de carantină pentru orbi.
Aici.
Trebuie să iesi de aici.
- Le voi spune că poti vedea. - Nu, nu vor crede niciodată.
Nu te vei putea apropia de ei suficient încât să le spui.
Vreau să te întorci acasă. Te rog.
Stiu că tu crezi că trebuie să îmi spui asta,
- dar sunt bine, serios. - Asta vreau eu.
- Bine. - Asta vreau eu.
Oricum, e prea târziu acum.
- Nu avem cui spune că văd. - Asa este.
În spiritul acestei cooperări, vă rog să fiti atenti
la următoarele câteva instructiuni simple.
- Mă astepti? - Ecou!
Nr. 1: Fiecare pacient îsi va alege propriul său pat.
Aici e un coridor.
Nr.2: Fiecare salon îsi va alege un conducător sau un reprezentant
pentru comunicarea cu lumea exterioară.
- Trei? - Paturile doi si trei.
- Cinci. - Doctore, câte saloane sunt?
Scuze, mai sunt două saloane la acest etaj si încă unul la cel inferior
- pentru oamenii care... - De unde stii asta?
Am explorat putin înainte să veniti voi.
Am ales salonul ăsta pentru că e mai aproape de intrare, pe unde vine hrană.
Măcar cineva gândeste.
Ăsta e idiotul care e răspunzător pentru tot.
Dacă as vedea, l-as ucide.
El e responsabil pentru furtul masinii mele.
Ce? Vorbesti serios?
Dacă nu aveam decenta de a opri să te ajut...
Mă duc în alt salon, cât mai departe de ticălosul ăsta.
Un ticălos care fură de la un om orb.
Se bat.
Opriti-vă imediat! Opriti-vă!
Opriti-vă.
Se poartă ca niste copii!
Ajunge! Vă rog!
E clar că suntem singuri aici.
Bine? Suntem pe cont propriu.
Asa că dacă vreti să faceti din acest loc un iad,
ati apucat-o pe calea cea bună.
- Mi-a furat masina. - Nu contează. Ce-o să faci cu ea?
- Oricum nu poti conduce. - Si tu mi-ai furat vederea.
Terminati cu asta.
Uite doctore, oricine ai fi, aici suntem cu totii egali,
nu s-au tinut alegeri, asa că nu ne mai da ordine pe tonul acela.
Nu dar ordine nimănui.
Vă cer doar să-l lăsati pe omul acesta în pace.
Bine. Doar tine minte că nu reactionez prea bine la tonul acela...
autoritar.
Dar răspund bine la flatări si la oamenii care mă lingusesc.
Doamnelor, închideti ochii, îmi voi da jos hainele acum.
Voi încerca acest pat, numărul trei.
Esti bine? Dacă ai nevoie de ceva pe timpul noptii, sunt aici.
Trebuie să merg la baie.
Mai avem o usă.
Încercati să vă amintiti drumul.
Câte usi, câti pasi.
Le-am numărat când am ajuns aici.
Drept.
Termină.
Usa. La dreapta.
Drept.
Altă usă.
- Doamne! - Ce s-a întâmplat?
Ce pantofi porti, cătea?
- Aici? - La naiba. Căteaua si-a înfipt tocul...
M-am împiedicat si vezi ce spui.
- Trebuie să fac pipi. - Mai tine-te putin.
Stati cuminti, ne întoarcem imediat.
Chiar trebuie să fac pipi!
Iisuse!
Am găsit niste cârpe de vase, dar nu stiu dacă sunt curate.
- Aplică presiune. - Cred că sunt prea murdare.
Sângerează rău.
Usurel, dă-mi cămasa ta.
Repede.
Slavă Domnului că avem aici un doctor adevărat.
- Nu vorbeam serios mai devreme. - Nicio grijă.
Lasă-mă pe mine să o fac. Lasă-mă pe mine.
Era scumpă.
O dată, de două ori, de trei ori. În regulă.
- Asa e bine? - E bine.
Mă tem că se va infecta.
Nu m-ar surprinde.
Cât e ceasul?
13:30
Nu poti purta răspunderea pentru toti.
Trebuie să dormi.
- Te temi să închizi ochii? - Nu.
Mă tem să îi deschid, mă tem că voi orbi în somn.
Mă duc să fac câtiva pasi.
Închidem.
Toti cei infectati trebuie să rămână în spatele acestor usi.
Odată intrati, mergeti pe coridor până veti găsi saloanele.
Haide, mergeti.
Patru, trei, doi, unu.
Alo, alo! E cineva aici?
Alo, alo!
Alo!
- Aveti vreun pat liber? - Asa ar trebui. Câti sunteti?
- Nu stim exact. - Bine.
Poate vă puteti număra si vă puteti prezenta.
Eu sunt numărul unu, sunt ofiter de politie.
Eu sunt numărul doi, sunt sofer de taxi.
Numărul trei, sunt asistent de farmacist.
Patru, sunt cameristă la hotel.
- Numărul cinci, consilier financiar. - Bine.
Asta e sotia mea.
- Dragul meu? - Eu sunt.
Dragule?
- Unde esti? - Aici.
Spune ceva.
Continuă să vorbesti.
Aici!
- Spune ceva! - Aici!
Ce bine!
- Mama e aici? - Va ajunge, nu-ti face griji.
Veniti repede.
Oameni buni, instalati-vă, revenim imediat.
- Cine era tipul care vorbea? - Reprezentantul salonului nostru.
Te rog, te rog, opreste-te!
- Opreste-te! - Opreste-te!
Îmi pare rău, dar trebuie să vă întoarceti.
Scuze, avem pe cineva care e rănit la picior
Are nevoie de medicamente. Are o infectie si are nevoie de antibiotice.
- Sunt doctor. - Nu vă pot lăsa să plecati.
- Vă rog să vă întoarceti. - Nu doresc să plec.
- Vă cer doar ajutor. - Du-te naibii înapoi!
- Încă un pas si trag! - E ridicol.
- Aici e un om bolnav. - Nu va merge.
Ascultati, o să număr până la trei si dacă nu vă întoarceti, o să trag.
Poti vorbi cu superiorul tău, te rog?
- Unu! - Cred că glumesti.
- Doi. - E o nebunie!
- Vorbesti cu seful tău? - Nu va merge.
- Trei. O să trag! - Haide!
- E ridicol. - Las-o baltă.
Nu pot să cred că se întâmplă asta.
Fiecare salon e echipat cu un telefon pentru comunicarea cu lumea din exterior.
Telefonul este doar pentru situatii de urgentă.
Vrei ceva de băut? O cafea?
Avem cafea aici?
Nu stiu, mi se cere si la masa cealaltă.
Eu vreau un suc de fructe.
Are cineva un cutit?
Am eu un cutit.
- Vrei să ti-l dau pe al meu? - Si tu?
Îl putem folosi amândouă.
Mă întreb ce-a pătit fata aceea.
Era o fată la camera 1806, tipând.
Nu avea nimic pe ea, cu exceptia ochelarilor de soare.
- Era goală? - Orbise?
Da. Ea m-a infectat.
- E bună mâncarea? - Da.
Da, voi lăsa un mesaj.
Mesajul este: de ce avem un număr de urgente dacă nu răspunde nimeni la el?
Avem o problemă în salonul orbilor.
E clar că nu ati observat pentru că nu avem suficientă mâncare.
Iar ieri am cerut de urgentă o trusă medicală.
Sper să primiti mesajul înainte de cină.
Numărul cinci, paznic la un hotel.
Numărul sase, inginer.
- Sunt receptionistă la oftalmologie. - Îti cunosc vocea.
- Doamne! Unde esti? - Aici, aici.
Am uitat să spun "numărul sapte".
Esti bine?
- Ai nevoie de ajutor? - Nu, mă descurc.
Mai întâi, bun venit celor nou-sositi.
As dori să discutăm despre câteva lucruri.
Acum avem un fir care uneste toate saloanele.
Este inovatia sotiei mele. Putem să îi multumim pentru asta.
Mai este o problemă, toaletele. Sunt absolut dezgustătoare.
Am nevoie de un grup de oameni care să se ocupe de ele.
Îmi place să simt căldura pe chipul meu.
Si mirosul.
Îmi plăcea...
Îti amintesti de Anul Nou când am fost la templu?
Multi oameni îsi asteptau rândul.
Se lăsa frigul.
Focul ceremonial
era aproape de sirul de oameni.
Când ne-am apropiat,
ne-a încălzit trupurile.
A fost asa de frumos.
Simteam că ne cunoastem bine...
Nu vreau să aud.
De ce?
Nu mă pot preface.
Nu avem săpun.
Cred că e mai bine decât nimic.
- Ati auzit asta? - Ce?
Bună.
Ai cumva vreo bere în plus?
Am un radio.
Nu mai sunt atâtea posturi ca înainte.
Dar dacă insistati, vă pot pune la curent.
- Măcar economisim bateriile. - Te rugăm.
În primele 24 de ore au fost sute de cazuri, sau asa spune crainica.
Toate la fel. Fără durere.
O nemărginire albă.
După cum stiti, guvernul a avut un răspuns hotărât.
Mai întâi, centre de carantină improvizate.
Dar acest sanatoriu improvizat nu dădea bine în relatiile cu publicul.
Să organizăm o conferintă internatională cu doctorii oftalmologi si neurologi.
Încă nu stim dacă este...
Si asa, zile în sir,
am fost supusi seminariilor si nesfârsitelor "mese rotunde"
cu experti din toată lumea, proclamând ignoranta generală.
... a fost publicată în "Infectious Disease International".
Cât de prematur era să vorbească despre tratamente,
când mai era nevoie de cercetare si de multe alte fonduri.
Un argument care a fost ilustrat în mod dramatic de mai multe ori.
Doamne, orbesc!
Doamne!
Ajutor, ajutor, vă rog!
Săptămânile au trecut si odată cu timpul
orasul a revenit la normal, ignorând faptul
că, peste tot, boala era imună la birocratie.
Dar străzile si traficul?
Haos, ca de obicei.
Dar apoi a avut loc un accident de autobuz cu 23 de victime.
În aceeasi zi s-au ciocnit două avioane.
Nimeni nu putea spune că boala era cauza accidentelor.
Dar oamenii erau îngroziti.
Nu se stia dacă panica răspândea orbirea
sau dacă orbirea răspândea panica.
Victimele s-au înmultit. Oamenii au decis să nu-si mai părăsească locuintele.
Si s-au rezolvat problemele din trafic.
Cetăteni, prieteni, sustinători. Asemenea multora dintre voi...
am orbit.
Poate avem totusi nevoie de putină muzică.
Si cât a tinut cântecul
Regatul Orbilor s-a strâns în jurul unui radio AM.
Vă puteti doar imagina capetele înclinate,
ochii larg deschisi,
lacrimile.
Se întrebau oare dacă sunt lacrimi de bucurie sau de tristete?
Bucuria si tristetea nu sunt precum uleiul cu apa.
Ele coexistă.
Doamnelor si domnilor, vă rog să îmi urmati vocea.
Aveti grijă.
Nu vă împingeti.
Numărul 12.
Dacă cineva încearcă să părăsească incinta i se vor aplica măsuri extreme.
Nu.
Scuzati-mă, dle.
Ne puteti da niste îndrumări, vă rugăm?
Rămâneti la rând.
- Stai la rând, micutule. - Alo?
Scuzati-mă, domnule. Avem nevoie de îndrumare, vă rugăm.
Rămâi la rând.
Rahat!
Atentie, lopata cerută este în curte.
Alegeti o persoană care să vină după ea.
O persoană.
- Unde este? - Drept în fată. Vino încoace.
Asa e bine. Vei păsi pe pământ. Asa. Continuă să mergi.
Cald, cald... continuă...
Rece. Opreste-te.
Întoarce-te spre dreapta.
Bine. Acum mergi înainte.
Cald, cald. Rece. Opreste-te.
Întoarce-te iarăsi la dreapta.
Bine, foarte bine. Acum continuă să mergi înainte.
Înaintează.
Mai cald... Rece, rece.
Opreste-te, opreste-te. Rece.
Ai văzut asta?
Sergente, ai văzut asta?
Orbii se adaptează repede.
Bună, salonul trei.
Trei oameni au fost împuscati de către paznici.
Cred că cea mai bună solutie este ca fiecare să ia un cadavru,
să folosească pe rând lopata si să îsi îngroape partea lui de cadavre.
Cum adică "partea lui"? Nu sunt ale noastre.
Da, dar unii ar fi venit probabil în acest salon.
După ce au fost respinsi din al tău.
Ca mine.
Salonul nostru este plin.
Si acesta.
Bine, atunci suntem cu totii în aceeasi situatie, nu?
Ascultati, nu vreau să ne certăm, vreau doar să îi îngropăm
si mi se pare corect ca fiecare salon să ia un cadavru si...
asa vom termina treaba mai repede.
În regulă?
Bine.
Mai este si problema rationalizării mâncării.
Se pare că un salon ia mai mult decât este partea care i se cuvine
asa că propun să înfiintăm un fel de comitet
- cu reprezentantii fiecărui salon... - Tu cine dracului esti?
Cine dracului esti tu?
- Poftim? - Da, cine te crezi
să dai toate ordinele astea?
Sunt reprezentantul ales al salonului 1.
Si vă sugerez să vă alegeti propriul reprezentant
altfel o să ne tot certăm între noi.
Cu alte cuvinte, vrei să vorbesti cu conducătorul nostru.
Asa este.
Ca într-o misiune diplomatică. Să negociezi.
Aici avem un sistem monarhic
si mă auto-proclam regele salonului 3.
Trăiască regele!
E vreo obiectie?
Înainte de finalul zilei, declar că toti cei din salonul 3 vor lua cina
înainte să începem să ne gândim la îngroparea vreunui cadavru.
Asa că mâncati, nu vă faceti griji.
Nu poti dormi asa. Esti murdar. Dă-mi hainele tale.
Le voi spală mâine.
Dormi.
Cum te simti?
Stii cum este. Trebuie să vezi cu ochii tăi ca să crezi.
Dacă vrei să se facă ceva, trebuie să o faci singur.
Încearcă să dormi putin.
Esti asa de fierbinte.
- Stiu că poti vedea. - Nu, nu văd. Nu stiu de ce crezi asta.
Crede-mă, stiu că nu spui adevărul.
Nu poti avea încredere într-un hot, nu-i asa?
Am si eu un secret. Sunt foarte destept.
Si de când am orbit am început să gândesc mai clar.
Pot contribui cu mult.
Îmi pare rău că sunt asa o povară.
Nu mai suport.
Întinde-te. Dormi putin.
Cât e ceasul?
Ce e? Ce e?
Ti-ai pierdut vederea?
Am uitat să-mi întorc ceasul.
Nenorocitilor. Atâta durere.
Hei! Nu mă auziti?
Ai auzit ceva?
Mă duc să văd. Ce dracu' de cântec e ăla?
La naiba!
- L-ai nimerit? - Sânge! E sânge, du-te înapoi!
Ar putea fi infectat! Vino înapoi!
Sergentul o să mă omoare.
- Asta e directia? - Da.
Mi-a zis că stie că pot vedea.
Mi-a zis să fac ceva. Si eu nu am făcut nimic.
Si ce altceva ai fi putut face? Te-ai gândit la asta?
- Trebuie să le spun. Si apoi... - Si apoi ce?
Poate îi pot ajuta.
- Ai făcut deja destule. - Mă pot descurca.
Nu vorbesc despre tine, vorbesc despre noi doi.
Noi.
Ce?
Mă îmbraci, mă speli, mă stergi la fund, pentru Dumnezeu...
Si asa e greu să mă gândesc la tine ca la...
- Ca la ce? - Ca la o sotie în loc de o mamă.
Sau o asistentă.
Va trebui să te obisnuiesti cu asta pentru că
nu am de ales.
Bine, ai dreptate, mă voi obisnui.
Nu mă consola.
Haide!
Atentie, atentie.
- Guvernul regretă că este fortat... - Du-te dracului!
Alo, alo, alo.
Atentie, atentie, atentie.
E ultima oară când l-am mai auzit pe acel idiot.
Preluăm conducerea haznalei ăsteia.
Sunt regele salonului trei si pe aici vor avea loc multe schimbări.
Nr. 1: Dacă vreti să mâncati, va trebui să plătiti.
Si asta e cam tot.
Si, la măretul final, un cântecel din adâncul sufletului meu.
Si sună cam asa.
Hei, nu, nu, nu.
Nu mă împinge.
Opreste-te!
Tăceti, tăceti, sau continui să trag
până nimeresc pe cineva.
Doamne, ce prosti sunteti voi, orbii...
Tipati si plângeti ca niste copii. Mi-e rusine că fac parte dintre voi.
Salonul trei se va ocupa de hrană de acum încolo.
- Ce? - Vom deschide un magazin.
Si ca în lumea reală, ne vom păzi magazinul.
Nici să nu vă gânditi să furati, bine?
Si cum... cum vom plăti?
Pardon, am cerut eu să mi se pună întrebări?
Vrea să îi explici regulile.
Ce vrei să facem? Să venim câte unul? Toti împreună?
Uite, vă spun eu cum facem.
Strângem mâncarea si vă anuntăm regulile mai încolo, bine?
Acum întorceti-vă în saloane si pregătiti-vă banii.
Stii că nu avem bani.
Atunci dă orice ai, cucoană!
Eu as împusca-o de pe acum. Ar fi o gură în minus de hrănit.
Dacă vedeam, sigur că o împuscam deja.
Cucoana cu bijuterii, de exemplu.
Ceasuri, chestiile electronice, orice credeti că ne-ar putea plăcea.
- Mă scuzati? - Da, da.
- Cât costă o masă? - Păi... nu stiu.
Dati-ne ce aveti si vă spunem noi cât merită.
Si să nu ascundeti nimic.
În regulă? Ati înteles?
Cucoană, cucoană.
- Nu-ti voi uita vocea. - Nici eu chipul.
- Ce putem face? - Putem rămâne uniti.
- Putem să le spunem nu. - Vom rămâne uniti.
Nu-mi dau lucrurile pentru că zice o cioară să le dau.
Nu stii ce culoare are, omule.
Îmi dau seama după cum îi sună vocea.
Du-te naibii.
- Cine naiba sunt oamenii ăstia? - Prostii.
Nu trebuie să facem ce spun ei
doar pentru că au făcut un anunt. Nici gând!
Putem să-i înfruntăm pe tipii ăstia.
- Ai dreptate! - Nu avem de ales.
- Ce? - Au o armă, au un pistol.
- Ce? - Nu ne pot împusca pe toti.
Da, exact!
Da, dar dacă ucid si pe unul dintre noi, tot va fi prea mult.
Voi strânge lucrurile de valoare.
Nu trebuie să le dati dacă nu doriti.
Dar nu vă asteptati să fiti hrăniti pe cheltuiala noastră.
- Nu am nimic. - Nu-ti face griji.
- Voi plăti eu pentru amândoi. - Dacă nu avem nimic?
Sunt doar bijuterii, oameni buni. Ce să facem cu ele aici?
Fiecare va da după cât are.
Multumesc.
Ar fi bine să ne dea de mâncare.
Ce e asta? E din plastic? E o glumă.
Parcă...
i-am zis cuiva să îi spună nici să nu se obosească să pună plastic.
M-a făcut să-mi pierd timpul.
Fă să fie de valoare...
- Ai ceva de valoare? - E aur.
Doi cercei, posibil cu diamante.
Serios? Asta e bine.
Nu, asteaptă, asteaptă.
Cred că am găsit ceva aici.
- Ce bine. - A fost la mustată.
Chiar a fost. E în regulă.
Într-adevăr, e bine. Foarte bine.
- Unu, doi. - Doi.
- Si trei. - Trei.
- Asta e tot. - Trei?
De obicei primim patru.
Da, dar acum primesti trei. Dacă mai protestezi primesti doar două.
- Următorul! - Venim.
- Următorul! - Aici suntem.
Foarte bine.
- Suntem din salonul 1. - Salonul 1?
Nu pune labele pe mine.
Aici nu îti vom face rău.
- Ai grijă cum te porti. - Foarte bine.
Pot să îl ating si eu?
Omule...
Rahat!
- Până acum arată bine. - Da?
Totul este în ordine?
Bine, ia, ia.
- Esti orb. - Multumesc, profesore.
- Esti un orb normal? - Da.
Nu e normal. Un orb din nastere e un fel de supererou în lumea asta.
Asa că ai grijă. Tocmai tu, dintre toti oamenii,
născut orb, trebuia să întelegi empatia si decenta umană.
Taci! Taci! E orb.
Atât! Asta nu înseamnă că e mai bun sau mai rău.
Înseamnă doar că e orb.
Si acum e un orb cu un scop în viată.
Are grijă de cei bolnavi si de cei înfometati din lumea lui.
Asta este.
Cum te suporti?
Asta e tot ce primim? Două cutii?
Da, asta e tot.
Celălalt a luat trei cutii si noi cum vom supravietui cu doar două?
Gata. Nu mai este.
- E imoral! - Taci! Taci!
Taci!
Du-te dracului cu predica ta!
Ia-ti mâncarea si du-te.
Si multumeste-te cu ce ai.
Ai priceput?
Ai priceput? Ai priceput?
- Am înteles. - Bine, acum spune "multumesc".
Multumesc.
- Foarte bine. - Afară! Afară!
- Nu-l lăsa să te impresioneze. - E un idiot, stii?
Îi dai un pic si el vrea mai mult!
Câti oameni sunt acum în salonul 1?
- Treizeci si cinci. - Treizeci si cinci.
Avem doar 24 de portii, deci va trebui cu totii să...
- Ce? - Ce?
Îmi pare rău, dar asta e tot ce ne-au dat.
- Găsiti un partener. - Aici, vă rog.
Băieti, băieti, nu vă mai împingeti.
Vrei să mănânci ceva?
- Termină! - Trebuie să mănânci ceva.
Opreste-te!
- Doctore, esti aici? - Da, sunt aici.
Aici.
- Ti-am adus mâncare. - Nu, Iisuse. Asta e o hazna!
Nu e vina ta, ai făcut tot ce puteai.
Ba nu.
Nenorocitul mi-a îndesat arma în gât.
Exact.
- Nu, putem să i-o iau... - Si pe urmă?
Pe urmă ce?
Nu stiu.
Dacă-l ucideai era mult mai rău.
Ar fi pornit un război.
Unul adevărat.
Asa este.
Ai dreptate.
Nu voi pretinde că am gândit prea bine miscarea asta.
Nu e usor să stii că ai ucis pe cineva.
Ca mine.
Dumnezeule!
- Alo! - Nu spune nimic.
Ar fi mai usor pentru mine să înteleg.
Îmi pare rău, este vina mea.
Taci. Să tăcem cu totii.
- Pot să văd. - Stiu asta.
Crezi că stii. Este ceva diferit.
Deci a trecut vreo săptămână... sau asa ceva.
Si nu mai aveti nimic de oferit.
Asa că noi, cei din salonul 3, am gândit un alt plan.
Aduceti femeile.
Femeile pentru mâncare.
O zi bună.
Ce se întâmplă? Nu am mâncat de trei zile.
V-am dat toată hrana pe care o aveam, voi trebuie să o împărtiti în ratii.
Distributia e problema voastră.
Las-o baltă, nu facem asta!
Nu voi face asta. Nu mă duc.
- Rahat! - Nimeni nu ti-a cerut să te duci.
Ce?
Niciun bărbat din acest salon nu a...
Nu puteti da vina pe noi.
Cred că pune o problemă importantă.
Si cred că ar trebui să întrebăm dacă avem voluntare.
Voluntare? Despre ce vorbesti?
Dacă există vreo voluntară, cred că ar trebui să o stim acum.
Mă întreb câti voluntari aveam dacă cereau să le trimitem bărbatii.
- Nu e acelasi lucru. - Serios?
Desigur că nu este acelasi lucru, pentru că nu este...
- Aici nu sunt homosexuali. - Da, nici prostituate.
- Da. - Asta e discutabil.
M-am oferit tie din milă si acum mă crezi o nenorocită de prostituată?
- Doctore. - Ce?
Îmi ceri permisiunea?
Adică, Dumnezeule!
Desigur că as prefera ca sotia mea să nu se ducă.
Dar nu contează ce vreau eu, depinde în întregime de ea.
Desigur, mândria mea de bărbat va fi rănită...
Dacă există aici asa ceva, ce contează? Toti murim de foame.
Cred că oamenii ar trebui să facă ceea ce doresc
după restul de moralitate care le-a mai rămas.
Nu ai pe nimeni, las-o baltă.
Oricine.
Mă duc eu!
Voi merge cu ea.
Si eu.
Foarte bine, foarte bine, mă duc si eu.
Si eu.
Uite, fă ce vrei.
Dar sotia mea nu se va duce nicăieri.
Demnitatea nu are niciun pret.
Nimeni nu stie câte femei avem aici.
Puteti face ce doriti si vă vom hrăni pe amândoi.
Si pe urmă îmi poti vorbi despre demnitate.
Nu e asta ideea! Doar...
- Nu sunt diferită. - Ce?
- Voi face ce fac si ele. - Nu, nu vei face asta.
Vei face ce îti spun eu!
Nu-mi da ordine.
Nu e nimic mai rău de atât.
Nu. E dezgustător!
Poate că nu vom mai mânca de acum încolo...
dar cât timp putem astepta până să vină ei după noi?
Dă-te din drum!
Bună seara. Câte doamne sunt?
- Opt. - Nouă.
Nouă. Doar nouă?
Pentru că sunteti nouă, va trebui să lucrati în ture duble.
Dacă vreuna dintre voi e în "săptămâna aceea"...
nu vă vrem. Vă luăm cu altă ocazie.
- Nimeni nu e în "săptămâna aceea". - Atunci pregătiti-vă
si veniti când doriti. Vă vom astepta.
Si mâncarea vă va urma dacă suntem multumiti.
Între timp...
v-am adus niste pâine să vă întremati.
Mai am una.
Poftim.
Să mergem.
Nu are rost să încercăm să fugim.
Sunt paznici.
Măcar ar fi mai rapid si am fi deja moarte.
Nimeni nu va muri, haide!
Vin!
- Vino încoace! - Hei, bine ati sosit!
Fetelor, nu vă temeti. Suntem aici să vă iubim.
Nu vă vom face rău, bine?
Nu vă agitati, băieti, fiecare va avea parte de o femeie.
Dacă nu, le împărtim.
Asa cum facem cu orice altceva aici, bine?
Vreau să vă aliniati de la cele "fierbinti" la cele "reci".
Cele mai "fierbinti"... veniti încoace.
Si cele mai "reci", treceti la coadă.
Ce se întâmplă?
Se pare că e ca un peste mort.
Tipule!
Cred că o iau pe ea o tură.
De ce tremuri?
Usurel, usurel. Bine.
Voi două veniti cu mine.
Esti blondă?
Foarte bine!
E o femeie matură, cum îmi place mie.
Îti place asta?
E arma mea.
- Îti place? - Nu.
Cucoană, cucoană.
Ce surpriză, cucoană.
Bine, vino cu mine.
Dacă te împotrivesti o să-ti smulg sfârcurile cu dintii, bine?
Haide, suge-o. Haide.
Nu te-am întrebat, bine?
Haide!
Ti-as putea musca-o.
Încearcă! O să-ti trag un glont în cap!
Tie si prietenei tale.
Te fac bucăti. Haide!
Bine!
Da!
Nu e nimic, e în ordine.
Esti foarte încordată, relaxează-te.
Sterge-o dracului de aici!
Esti încordată, uite asa!
Pot să îti sug sfârcurile?
Doar un pic.
Nu a fost asa de rău. A fost doar o muscătură.
Haide, peste mort! Miscă-te pentru mine! Haide!
Miscă-te, acum!
Să aducă cineva mâncarea.
Ce s-a întâmplat?
Esti bine?
Vrei să mai asculti o poveste?
Femeile din salonul 2, diseară e seara voastră!
- Câte femei sunt? - Sapte.
Sapte? Asta e tot?
- Numărati-le din nou. - Sapte?
- Bine, deci... - Dar cea cu băiatul cu puteri magice?
- Îti place, nu-i asa? - Da!
Unde rămăsesem?
- Băiatul nu era unul obisnuit. - Nu.
Ba da, putea deveni invizibil, avea puteri speciale.
Putea deveni invizibil când nu îl privea nimeni.
Sigur!
Asa că atunci când nu s-au uitat, nu a mai fost acolo si au crezut...
Bună ziua, doamnelor!
Voiam să mă asigur că v-ati revenit...
după distractia de ieri seară.
Serios, voiam să schimb o vorbă cu oricare dintre voi
s-ar putea simti putin geloasă
că seara aceasta nu este a voastră, dar vă asigur
că inimile noastre sunt în continuare alături de voi.
Bărbatii ar trebui să fie foarte mândri de sotiile lor.
Foarte mândri!
Una dintre ele era ca un peste mort, dar...
altele nu sunt asa, au făcut-o ca niste profesioniste.
- Acum suntem doar opt. - Ce s-a întâmplat? A murit cineva?
Da.
Nu e mare lucru. Oricum era "ca un peste mort".
Voi încheia povestea mai târziu, bine?
O voi termina mai târziu.
Unde te duci?
Usor, usor...
Tu esti, nu-i asa?
Ce s-a întâmplat?
- Stiu cine esti! - Nici nu îmi cunosti numele.
Nu, dar îti cunosc vocea. Mai scoate vreo vorbă, te provoc!
Amicul tău mort a spus acelasi lucru!
Nu le dati drumul, idiotilor!
Nu le dati drumul!
Nenorocitele! Opriti-le!
Întoarce-te!
Întoarce-te aici!
S-a terminat! M-am săturat de tine!
Nu mai primiti niciun strop de mâncare!
Pentru fiecare zi pe care ne-o petrecem fără să mâncăm
îti va muri tie câte un om!
De acum încolo... noi strângem hrană!
Ai ratat!
Ce se întâmplă?
Unde esti?
- Esti bine? - Du-te să iei mâncarea.
Au zis că a fost ucis un om.
Eu l-am ucis.
Acum va avea loc un război.
Vor dori să se răzbune. Trebuie să baricadăm usile.
- Vom folosi paturile, orice. - Ce spui tu.
Le aduc eu!
Rahat! Facem baricade!
Două paturi.
Sugerez să îl găsim pe cel care ne-a ucis conducătorul...
- si să îl oferim în semn de pace. - Nu acum.
- Nu stim cine... - Pentru mâncare.
Nu se vor opri.
- Suntem în război. - Si noi l-am pornit.
Da, exact. Si sugerez să-l găsim pe cel care le-a ucis conducătorul...
Uitati, uitati.
Dacă nu ne dau mâncare...
- eu zic să ne-o luăm singuri. - Da.
De acord!
- Să o facem! - Bine, cred că are dreptate.
Cine e de acord să ridice mâna.
- Opriti-vă! - Ce?
Cred că a fost cel mai ridicol lucru pe care l-am sugerat în viata mea.
Mai bine cei care nu vor să lupte
să se strecoare afară acum si nimeni nu va sti că au fost aici.
Si cei care vor să rămână, să ne strângem să facem un plan.
Da.
În regulă. Câti suntem?
Unu, doi...
- Trei. - Doisprezece.
- Eu văd doisprezece. - Ce?
Nu te atinge de patul meu!
- Ce faci? - Ce?
- Am auzit ceva. - Aici e cineva.
- Cine e? - Am auzit pe cineva.
Am un scaun liber. Dacă cineva...
Haide! Prindeti-vă de cel din fata voastră.
Rămâneti uniti.
Bine. Drept înainte.
Nu ne putem întoarce!
Haide!
Ce e asta? Fum?
Nu împingeti!
Rămâi acolo, vin după tine.
Tine-l bine.
Paznici! Paznici!
Vedeti? Vedeti ce se întâmplă?
Paznici!
Suntem liberi!
Intrati.
- Haide, haide. - Ăsta e un magazin?
Vă rog, rămâneti împreună. Nu vreau să mai pierd pe nimeni.
Bine, mă duc să caut mâncare.
- Merg cu tine. - Nu. Mă descurc mai bine singură.
Stai aici si aveti grijă unii de altii.
Afară!
Locul ăsta e ocupat!
Mai sunt si alte grupuri. Nu iesiti.
Stiu că o poti face.
Dar cum vei aduce mâncarea aici de una singură?
Cauti ceva anume? Apă?
Caut sticle.
- Cred că nu e electricitate. - Nu.
Crezi că mai sunt oameni care pot vedea?
Ce se întâmplă?
Mi-era dor de tine. Mi-e asa de dor de tine...
Uite un supermarket.
- Mă voi duce înăuntru. - Bine.
Urcă treptele.
Voi rămâne aici, îmi stiu locul.
Nu e nimic aici, târfă!
O să te omor! Sterge-o din locul meu!
Hoato! Dă-l încoace! Hoato! Dă-l înapoi!
Sterge-o din locul meu!
Du-te!
Ce ai acolo?
Ce mănânci? Miroase a carne!
Ai mâncare aici?
Dati-mi drumul!
Eu sunt, eu!
Haide!
E în regulă, e în regulă.
În regulă.
Trebuie să mă opresc.
Aici sunt niste scări.
În regulă, în regulă. Esti în sigurantă.
- Multumesc. - Esti bine.
Trebuie să mă întorc după haine înainte să uit unde sunt.
Da, asteaptă! Mănâncă ceva.
Ce se întâmplă cu noi...
ne aminteste de ce i s-a întâmplat sfântului Paul.
Paul ucidea crestini, îi persecuta.
Dar Domnul a fost îndurător cu el si l-a convertit.
Nu doar l-a convertit, ci l-a si orbit.
Asta ni s-a întâmplat si nouă.
Aici! Sunt aici!
Aici. Poftim, ia o haină.
E oribil.
- Cine ar face una ca asta? - Un om care a orbit.
Apoi a înnebunit.
Dacă el nu putea vedea, nu-si dorea să vadă nici statuile.
Nu prea cred, micutule.
Nu stiu, i-ar fi imposibil unui orb să picteze asa ceva.
- Ba este posibil. - Poate un preot a văzut ce s-a întâmplat
si a avut o criză de credintă.
Nu, serios. Toti oamenii aceia m-au făcut să mă gândesc că suntem norocosi
că avem un conducător care poate vedea.
Deci cred că depinde de tine să decidem ce să facem.
Cred că ar trebui să rămânem aici peste noapte
să încercăm să dormim putin...
si de dimineată mă gândeam să mergem acasă la noi.
E destul de aproape.
E... destul de mare. Au loc toti.
Unde te duci, câine?
Nu urma câinele, te va duce la vreun hidrant.
Probabil îl asteaptă vreo cătea, pe undeva.
Douăzeci si sapte de ani, 1m 60, păr brunet,
- ochi căprui. - Nu vreau să stiu cum arăti.
Cum altfel să ne cunoastem?
Cunosc această parte din tine care nu poartă vreun nume
si acestia suntem noi cu adevărat, nu?
Când căutăm mâncare,
am vorbit cu un om care făcea parte din grupul cu care ne deplasam,
în căutare de hrană si de adăpost.
În fiecare seară dormea în alt loc.
L-am întrebat de ce nu doarme acasă la el
si el a zis că nu mai stie unde se află aceasta.
- S-a rătăcit. - La fel ca multi altii dintre noi.
E aici!
Am ajuns. Veniti, veniti.
Nu-mi vine să cred!
Aveti grijă.
Doar pentru că e usa încuiată nu înseamnă că nu e nimeni aici.
Alo!
Alo! Alo!
- E cineva aici? - Să ne scoatem pantofii, bine?
E o idee bună. Să îi lăsăm lângă usă.
Nu vrem să facem mizerie.
- Abia am sosit. - Puteti să vă scoateti si hainele.
Avem suficiente haine curate sus.
- Multumesc. - Vorbesti cu mine?
Nu, cu totii. Hainele noastre sunt la fel de murdare ca pantofii.
- Cu totii? - Haide! Ea e cea care poate vedea.
Dacă te face să te simti mai bine, e destul de întuneric.
Bine, dacă insisti.
Sunt sigur că ai văzut lucruri mai interesante decât trupul ăsta bătrân.
Vreau să vă simtiti ca acasă acum. Acesta vă va fi căminul de acum încolo.
- Asta este. - Vă multumim amândurora.
Suntem măguliti că ne oferiti casa voastră.
- Plăcerea este a noastră. - Ne puteti da afară când vă săturati.
Dacă devin o povară prea mare, să-mi spuneti doar,
- si voi pleca precum un elefant. - Nu esti un elefant.
- Nici bărbat nu sunt. - Ba esti bărbat, dragul meu.
Nu m-am văzut de atâta timp!
- Cred că sunt urâtă! - Nu, murdară si slăbănoagă,
dar urâtă în niciun caz.
- Si eu? - Esti frumoasă.
Nu ca tine.
- Nu m-ai văzut niciodată. - Dar în visurile mele asa esti.
Nu că mi-ai apărea în visuri, dar stiu că esti frumoasă.
De asta orbirea este mană cerească pentru cei urâti.
Haide, doar nu esti serioasă.
Nu, dar cred că eram mai frumoasă înainte.
Înainte eram cu totii mult mai frumosi.
Îi mai este frig cuiva?
Eu mă simt foarte bine!
Alo!
Bună, eu sunt.
- Ti-am adus niste apă caldă. - Multumesc.
- O voi turna, bine? - Bine.
- Te simti bine? - Da.
Sper că îi vom găsi părintii băiatului.
- Tu ce îti doresti? - Nimic nu e mai ridicol
- decât dorintele unui bătrân. - Spune-mi, vreau să stiu.
Nu ai cum să întelegi.
- Pe ce ton îmi vorbesti? - Ce ton?
Acela.
Sper că... putem continua să trăim împreună.
Ca acum.
- Orbi? - Pentru mine
nimic nu a fost mai bun de atât.
- Vreau să locuim împreună. - Cu mine sau cu toată lumea?
Nu mă face să o spun.
- Vreau să stiu. - Suntem singuri?
Ne ascultă cineva?
Bine, bine.
Vreau să trăiesc cu tine.
Îmi amintesc de acel An Nou,
era frig dar nu îmi pasă.
Bine, la acest capăt al mesei avem fasole si morcovi,
la mijloc avem măsline si niste biscuiti,
si la celălalt capăt al mesei avem ansoa.
Bem ceva special, vreun vin spumant pentru oaspetii nostri?
Nimic nu se compară cu apa, apa curată.
As vrea să propun un toast.
- Pentru familie. - Pentru familia noastră de oameni.
- Si pentru câine! - Si pentru câine!
- Sănătate!
Nu e nimic mai bun pe lume.
Te văd.
Când te ating în felul acesta
îti văd chipul...
Asa de frumos. Este tot ce trebuie să-mi amintesc.
- Functionează? - Să vedem.
Mai fă una. Mai fă-mi un portret.
Inspiratie oarbă.
Avem cafea. Dacă doreste cineva.
Eu doresc, te rog.
Si eu.
- Trebuie să muncesc. - Iubitule, iubitule...
Cred că trebuie să ne strângem să discutăm despre ce avem de făcut.
Nu mai avem multă mâncare si mă îngrijorează siguranta noastră.
Îti torn eu în cană.
E fierbinte.
Pot să te văd.
Doamne.
Pot vedea totul!
- Ce? - Pot să te văd!
- Ce tot spui? - Te pot vedea!
- Ce? - Da!
- Ce? - Linda!
- Ce? - Doamne!
Cum adică poti vedea?
Te pot vedea! Mi-a revenit văzul!
Ce se întâmplă?
Pot să văd! Pot să văd!
Serios?
- Ti-ai redobândit vederea? - Da!
- Bună. - Glumesti!
Pot să văd! Nu pot să cred!
Credeam că glumesti.
Dumnezeule!
- E incredibil! - Stiu.
Stiu, nu pot să cred!
Vă iubesc. Sunteti atât de frumoase!